Маркабрю
Край извора…

Превод от френски: Пенчо Симов, 1978

chitanka.info

Край извора в градинския покой

върху килима от треви безброй,

под свода на овошките чудесни,

отрупан с бели, свежи цветове

и пълен с пролетните птичи песни,

видях сама онази, чийто хлад

отблъсва щастието ми назад.

Девойка, надарена с красота

и дъщеря на знатен беше тя.

Помислих, че ще е развеселена

от тези песни и от прелестта

на пролетта в градината зелена

и радостно сърцето ми заби:

ще бъде благосклонна може би.

Но в сълзи бе прекрасното лице,

мълвеше тя с въздишки от сърце:

„Исусе, о владетелю световен,

заради вас е тежката ми скръб,

заради вас във този час съдбовен

отиват рицарите най-добри,

за да ви служат и до смърт дори.

Със тях отива моят скъп любим —

по хубост, род и храброст несравним.

И моята съдба не ще е лека:

да изнемогвам сред копнеж и плач…

Ах, крал Луи проклет да бъде нека,

че кръстоносците събра сега

и моето сърце срази с тъга.“

Като изслушах шепота й тих,

и аз до ручея се приближих.

Продумах: „С плач, девойко, се поврежда

лицето ви и неговият цвят,

не бива да загубвате надежда,

че онзи, който над живота бди,

ще ви спаси от всякакви беди.“

„Напълно вярвам, рицарю, че бог

ще се смили над моя дял жесток

на онзи свят — така навярно става

със всички други грешници, нали —

но тука, на земята, ме лишава

от този, който е любим за мен,

и ще скърбя, че е отдалечен…“

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.